Ja, här har vi en karta av hela Zambia och då ser man där att
en tongue ligger i Kapabelt Province.
Det är den delen där alla koppargruvan ligger.
Vi har missionen där fem vägar kommer ihop.
Det är en väg som kommer från Cape bältet, en väg som går ut mot
Lusaka hållet och sen är det tre vägar som går ut i distriktet
häromkring så att Pongo fungerar som ett distrikt sjukhus
kan man säga.
Vi har runtikring en.
Pongo är nio mindre kliniker Rural Health Centre som de heter
och vi fungerar som distrikts sjukhus för dem nio.
Utav dem så ligger sex inom en del av rural distrikt.
Det är vårt distrikt här och de sex besöker vi och sen är det
tre som ligger i andra distrikt runt omkring.
Vi kanske kan titta på en annan karta och då ser vi lite mer
av det.
Lite större skala nu och då har man.
Hålla fast den?
Ja.
Trassla känns.
Då har vi en Pongo här just på vägen från Loranga och vi har nu
sex små kliniker med karta mot SoFo i kombo med Kombo katt, Samba
och Makita som är inom det här distriktet.
Och sen utanför det så har vi tre kliniker här nere i Cabo Rural
District som också skickar hit patienter.
Det är en Blue Moon Cube och så är det en längre ner också.
Hur långt är det.
Till den klinik som ligger längst bort?
Det är ungefär 18 mil.
Det är vid en gubbe här nere och det är intressant om de skickar
sina patienter på en liten lastbil som fungerar som en buss
och den kommer hit två gånger i veckan och det är öppen lastbil.
Under regnperioden så packar de det alldeles fullpackat på flaket.
Det är så fullpackat så ibland så kan man inte få in någonting
mer på och så kör de hela vägen till en poäng och det är dålig
väg hela vägen nästan.
Och ibland om det är dåliga patienter så är man förvånad att
de överlever när de kommer fram till en konvoj.
Just transporterna är ett stort problem.
Ja, det är väldigt stort problem och det är väl därför som
många patienter kommer sent till oss.
De är ganska mycket dåligare än vad de hade behövt vara om det
hade fungerat med transporter.
Nu är det så att vi har busstrafik på den stora vägen ner
till IKEA och där får vi mycket patienter.
Men det är väldigt många som får komma med cykel.
Man sätter en stol på cykeln.
Ibland så kommer det som en fåtölj som man har bundit patienten
och sen går man kanske en tio mil hit med patienterna.
Så det är ett stort problem.
Jag vill ingen.
Ambulans här heller.
Jo, vi har.
Men det är så pass svårt med transporterna.
Dels med vägarna och dels att vi inte har personal som kunde fungera
hela tiden.
Så vi använder den bara när vi behöver skicka patienter in till
stan som vi inte klarar av här.
Så det får vi begränsa oss till just att använda det för det.
När grundades den här mission stationen egentligen?
1931 kom de första missionärerna hit.
Det var Anton och Signe Johansson från Munktorp området
i Sverige och de hade varit nere i Sydafrika tidigare.
Och sen fick vi en nöd kallelse från en mission här uppe
om vi kunde komma och hjälpa ta över en del av deras område att
börja missionsverksamhet.
Var det Svenska Baptistsamfundet då också?
Ja, det var de som började här.
Tidigare hade man haft mission i Sydafrika och Mocambique och sen
blev det då och sen i Kina också.
Sen blev det här i norra Asia som det hette då, Zambia nu.
Det var så att sydafrikanska Baptist missionen hade blivit tilldelad
ett stort område att hålla på med missionsverksamhet, men det
blev för stort för dem och då var det så att det är två stammar
inom en större stam lampa och Lima och då sa de att de skulle
satsa på landområdet och vi skulle satsa på Lima området.
Det är samma språk men det är två mindre stammar och då kom våra
missionärer upp hit och började med det.
De hade ingen medicinsk utbildning men de började med lite
medicinsk arbete.
Rätt från början då.
Men det var ju mycket enkelt förstås och sen har det utvecklats
sen dess.
Vi fick den första barnmorskan hit 1948 och sen första sjuksköterskan
hit 1950 och sen har det växt ut sen dess.
Du är själv född här nere.
Ja, jag är född på väg till Levanger.
Det var så att när min äldre bror var född då var mina föräldrar
ensamma på en missionsstation inte så långt härifrån och de tyckte
att när jag skulle bli född så skulle de hektar det riktigt gjort
i stan.
Så då åkte de in dels med lastbil och dels med kanot och dels
med cykel och sen stannade de över vid en liten mission på väg
till Orsa och jag blev född där.
Så det jag är riktig gambier.
När kom du själv hit?
Ja, jag var väl borta och studerade dels i Zimbabwe och dels
i England.
Jag var väl borta en tio år.
Så jag kom tillbaka i 73 och så har jag varit här sen.
Tre.
När du utbildade dig till läkare, var det då med tanke att
du skulle jobba här i Afrika?
Ja, fast det var väl inte direkt tanke på att det skulle vara missionsverksamhet.
Men jag ville gärna stanna kvar i Afrika och det var då en
stor fördel att göra min utbildning här.
Den nya medicinska skolan i Salzburg, Zimbabwe, var just då
Medicinska skolan för hela det här centrala Afrika, för nord syd,
Rhodesia och Nya Zeeland som det hette då.
Och då gick jag dit och det var ju en stor fördel när jag skulle
fortsätta här.
Det har skett en stor utveckling här på en gång sedan
du kom hit som läkare.
Ja, det blev en väldigt stor satsning av Sida.
Vi fick hjälp från Sida att bygga om hela sjukhuset och det började.
Ja, vi började med planering 74 och sen själva byggverksamheten
i 75 och i de här sista åren så har ju hela missionen förändrats
så att man knappast känner igen sig.
Dels så är det själva sjukhuset som man har byggt helt
nytt sjukhus och dels väldigt många staff houses för personal
som arbetar på sjukhuset.
Och sen har det varit en upprustning av hela missionen också
i samband med det här projektet.
Det har kostat mycket pengar.
Ja, det var mycket som blev satsat från Sida.
Det första man satsade var 2,7 miljoner kr och sen fick vi
mer hjälp så att allt som allt har det väl kostat en 3,5 miljoner kr.
Hela projektet Har.
Ni kompletterat det med missions pengar?
Ja, det är så att normalt när Sida ger till enskilda organisationer
så får de satsa med 20 %.
Nu var det så att Baptistsamfundet är ju en mycket
liten mission, mycket litet samfund och då minskade de ner något
på det som missionen satsade.
Men det blev ju en hel del förstås ändå från missionen.
SIDA hjälpte alltså till att bygga till här.
Står ni själva nu för all verksamhet som är här eller bidrar
Sida fortfarande på något sätt?
Nej, det blir inget direkt bidrag från Sida.
Vi borde få det mesta av driftskostnader från regeringen,
men det är väl ungefär hälften som kommer från regeringen och sen
hälften får vi från Sverige eller från andra hjälporganisationer
kring i världen.
En del här i Zambia som Lions, Rotary och andra organisationer
här och en del från olika håll i Sverige också.
Oj.
Ja.
Zambia blev ju självständigt 1964.
Innebar det något speciellt för missionsverksamhet här?
Ja, man fick väl ställa om en del saker.
På den gamla tiden så var det väl nästan självklart att de vita
skulle hektar de högsta posterna i missionen och man hade
försökt så småningom få mer självständighet från församlingarna här.
Men ändå så ville man gärna från församlingarnas håll att de
vita höll i trådarna för arbetet.
Men med självständighet så var det ju helt riktigt att mer och
mer gick över till ensemblerna, ansvaret i församlingarna och även
här på missionen i sjukvårds arbetet.
Det blev ju också stora förändringar för våra kontakter
med hälsoministeriet.
Man undrade om den nya regeringen skulle ge så pass mycket
till missionen som det var förr och det har blivit väldigt
fin samarbete, speciellt vid början när det var rätt så gott
om pengar.
Kopparpriset stod högt och man hade gott om utländsk valuta så
satsade man väldigt mycket att stödja missioner.
Sen några år sedan så var det blev det lite kärvt när Sandbergs
ekonomi var dålig och då blev det dåligt med stöd också till missionerna
och till sjukvårds arbete och man hade lite kämpigt att få den
hjälp från hälsoministeriet.
Man fick den känslan av att de ville helst inte ge några extra
bidrag till missionen under de åren.
Nu två år sedan så har det blivit en till förändring för det
är bättre.
Vi har fått en mycket fin man som är Director of Medical Services
som är mycket sympatisk till sjukvårds arbetet under missionerna
och det har blivit en helt ny anda i hälsoministeriet som vi är
mycket tacksamma för.
Förlåt mig, jag ska flytta mig för att jag tänkte på ljudet härifrån.
Ja, men zambiska staten skulle väl helt enkelt inte klara sig utan
den missionsverksamhet som finns här vid sjukhusen.
Nej, det är intressant att se de siffrorna av hur pass mycket
emissionerna satsar i hela landet.
38 % av alla sjukhussängar kommer i missions sjukhus.
Och sen är det väl ungefär 44 % som är i regeringens sjukhus
och resten är gruv, sjukhus och andra privata sjukhus som kommer
under till exempel järnvägen och andra sådana organisationer.
Det var intressant att se hur pass mycket det kostar regeringen
för att hjälpa missions sjukhusen.
Utav totala sjukhus budgeten så går 7 % till missions sjukhusen
och 93 % går till statens sjukhus.
Och det är intressant att jämföra det siffrorna 38 % och 44 %
från staten och sen 7 % och 93 % när det gäller budgeten.
Så det har ju betytt hemskt mycket för landet att missionerna
har haft det här sjukhusen igång.
Men på vilket sätt ger de bidrag?
Här är det till driftskostnader och medicin och
så avlönas ni från missionen.
Det är tre olika sätt man får bidrag.
Dels så får man vad som kallas för en bed ground där varje säng
som de godkänner får man så mycket per år och det ska gå till
kostnaden för mat och allt som behövs för patientvård.
Och dels får man hjälp med medicin.
Tidigare så hade man fått det mesta medicin från regeringen.
Nu när det har varit svårt ekonomiskt för Zambia så har vi
fått fram kanske hälften eller 2/3 av den medicin vi har behövt
från England och kanske bara en tredjedel har kommit härifrån
då saker från hälsoministeriet.
Sen det tredje bidraget är till löner för personal.
En del av oss får en del av tredje formen av bidrag.
Det är för personal och då all vår zambiska personal får sin lön
från staten.
Det var så att det var en stor skillnad om en sandberg jobbade
inom ett missions sjukhus eller om han jobbade i regerings sjukhus.
Förr så var det så att de kunde tjäna tre gånger så mycket
om de gjorde samma arbete med samma utbildning på ett regerings
sjukhus jämfört med en missions sjukhus.
Men nu de sista två åren med den här stora förändringen så har
man sett att man måste betala samma till Zambia som jobbar inom
missions sjukhusen.
Sen kommer det en viss del av vårt stöd också svenska personalen
från staten.
Så det är ju ett stort bidrag som man får.
Hur stor personal har ni egentligen här?
Ja, vi har väl 30 Zambia anställda och sen är vi sju svenska
åtta svenska anställda.
Så det är väl närmare 40I personal.
Vad gör ni svenskar då?
Det är sex sjuksköterskor, tre av dem som har också barnmorskor utbildning.
Sen är det min fru som har hand om köket och jag är ensam läkare här.
Och sen har vi en svensk undersköterska som hjälper oss också
i sjukhuset.
Finns det zambiska sjuksköterskor här också?
Ja, vi har fyra zambiska undersköterskor.
Vi har inte lyckats få fram några sjuksköterskor än.
Vi har försökt mycket och det här är ett stort problem för alla
missions sjukhus.
Det är väl så att många av dem är gifta till sådana som har jobb
i städerna och då är det ju omöjligt för dem att komma ut till
distriktet så här och jobba långt ifrån städerna.
Det är ju många missions sjukhus som håller på med sjuksköterskor
eller undersköterskeutbildning.
Vi har inte börjat med det än.
Vi är väl ganska litet sjukhus än vi bara 110 sängar.
Men det är många av de andra missions sjukhusen som har stor
undervisnings program på gång.
Ni har annan verksamhet här också än själva sjukhuset.
Ja, från början så var väl församlingsarbetet det största och
det evangeliska arbetet.
Och det ser vi ännu som det centrala i hela verksamheten här.
Vi har 45 församlingar i distriktet runt omkring Tongue och
antalet medlemmar överstiger antalet medlemmar i Sverige så att
även i det här missionsfältet så är det större än samfundet är
i Sverige.
Jag tänkte på det här med farmen också, men du kanske vill
prata mer om det här med den religiösa verksamheten?
Eller?
Nja, jag kan ju fortsätta med med Farmen.
Det var väl en tre år sedan vi såg att problemen med att få fram
mat till sjukhuset var så stora och skulle bara bli värre.
Så vi ansåg att vi måste satsa på någon farm av något slag.
Sen var vi också mycket intresserad att hjälpa med undervisning
av i jordbruk för folket häromkring.
Och sen såg vi att vi behövde mer finansiellt stöd för sjukvårds arbetet.
När det har blivit hade blivit så kärvt för staten.
Och då fick vi bidrag från Sida att sätta igång med en farm.
Men den nu är igång och mycket av det mat som vi behöver för sjukhuset
kommer därifrån.
Majs, sojabönor.
Ägg, grönsaker, Mjölk, kött.
Ja, det blir mer och mer undan för undan som kommer ifrån farmen.
Och om något år så kommer farmen att gå med så pass vinst
så att man kan börja att plöja in en del av vinsten i sjukhus kostnader här.
Du talade om evangelisationen här.
Försöker ni nå patienterna när de kommer hit till sjukhuset eller
åker ni ut i byarna och missionerar?
Ja, vi ser att det är viktigt med båda två.
Vi anser förstås att patienterna måste hektar hel frihet
om de vill vara med om det här verksamheten.
Så vi har två morgonbön i veckan där det är för patienterna enbart.
Och sen ett möte på kvällen sen blir väl mycket.
Av verksamheten på det personliga planet.
Det är väldigt många av patienterna som anser att de har
andliga behov av olika slag och vill gärna prata med en av pastorerna
eller en av missionärerna och det är vi mycket glada för.
Sen blir det så att sjukhuset blir en kontaktpunkt för en väldigt
stor krets härikring och genom de kontakterna man får här så kan
man följa upp dem i församlingarna runt omkring och
det tycker vi är väldigt viktigt.
Det är väl så att Zambia har ett rikt andligt liv, både de som
kallar sig kristna och inte kristna.
Jag menar, det finns många traditionella föreställningar och
så vidare.
Är det inte svårt många gånger för dem att enbart vara kristna?
Jo, det är en svår sak.
Vi vill gärna försöka hektar så mycket av det gamla traditionell
alla som är bra kvar.
Och det är intressant att missionärer har varit väldigt.
Öppna för att hektar kvar det finaste av det gamla traditionella.
Men när det gäller religions frågan så är det nog så att mycket
av det gamla religionerna här i landet.
Folk levde i rädsla.
Det var så att andarna av de som har gått före skulle man absolut
se att man gjorde allt för att hålla dem nöjda, för att de kunde
skada en så pass mycket.
Och det var väldigt mycket rädsla och det ser man ännu idag.
Det är väldigt mycket rädsla som kommer in, till exempel i sådana
saker som troll, doktorer och sånt vi har haft.
Det har blivit nästan en stor framgång för troll doktorer i det
sista åren här i Zambia och vi har haft mycket problem med dem härikring.
Man kan kanske dela upp troll doktorer i två typer.
Det är de som har mest med örter att göra och de tycker vi
att vi har inte så väldigt mycket problem med.
Man använder ju örter som är bra och det är väl som i Sverige
eller andra länder där det vissa örter som är väldigt bra medicinskt sett.
Det är förstås de som är skadliga också, men det som är det
stora problemet är med de troll doktorerna som ska försöka
trolla fram vem som är skulden till att en person har blivit sjuk.
Och det här leder till hemskt mycket splittring inom familjer
inom byar och det tycker vi är väldigt tragiskt.
Väldigt tråkigt.
Ofta är det inte ofta så att patienterna går emellan från troll
doktorn till missions sjukhuset och kanske tillbaka igen
och inte riktigt vet vem de ska lita på.
Ja, det har varit ett stort problem tidigare att man fick vinna
förtroendet från folket och det tog många år.
Det är väl ännu ett stort problem att man börjar ta medicin,
kanske från missions sjukhuset och sen tror man att man har börjat
att bli bättre.
Till exempel en sådan sak som TBC.
Man kanske har varit i sjukhuset några månader, börjar
känna sig bättre, ska gå hem och fortsätta med behandlingen hemma
och sen slutar man att ta den medicin man behöver.
Och när man känner sig dålig igen då tycker man att missions
sjukhuset har ingenting mer att bjuda på och då går man till
Troll doktorn istället.
Så det är ett stort problem.
Sen är det också så att en hel del blir försenade att komma till
missions sjukhus därför att man har varit så pass länge hos
central doktor.
Det är ju ett stort problem.
Nu är det också så att vi har en hel del kontakt med de som håller
på med barnmorskor ute i byarna som är de traditionella barnmorskorna
och de har vi försökt hjälpa så mycket som möjligt att hjälpa
deras kunskaper.
Man har kurser och vi har hjälpt till en hel del i kurser
där man ska försöka att förbättra deras kunskaper, förbättra
deras metoder att förlösa och så vidare.
Och det tycker jag är väldigt stimulerande och bra.
Ju längre man kommer ifrån en Pongo ifrån klinikerna, desto mer
av förlossningarna är under traditionella barnmorskor.
Polygami Månggifte är ju fortfarande ganska vanligt i Zambia.
Hur ser ni dimensionen på det?
Vi har väl varit väldigt konservativa när det gäller polygami
och jag undrar om kanske det är rätt att vara så?
Jag tror knappast jag har sett mer än en eller två äktenskap där
polygami inte har ställt till besvär.
Jag har frågat många sambor som är uppväxta i hem där man har
polygami och jag tror att så gott som 100 % har sagt att det
har lett till mycket tråkigheter, att det har blivit
avundsjuka och problem däremellan.
Det är nu och då i vissa situationer till exempel.
Vi har en hövding som bor inte så långt härifrån, som har två fruar
och där har det hela äktenskapet är väldigt fint och
fint förhållande fruarna emellan och även hövdingen och alla
tre blev kristna och då var det en stor diskussion om man skulle
låta dem komma in i församlingen.
Men man tyckte att det här förhållandet var så pass stabilt
och att det var så pass fin gemenskap med alla tre så att då
beslöt man att ta med dem alla i församlingen.
Annars är det väl ganska vanligt att om en församlingsmedlem
gifter sig med fler än en, då blir de uteslutna.
Skilsmässor är väldigt vanliga här också.
Hur ställer ni er till det?
Ja, det har varit ett av de stora tragiska problemen i Zambia
och vi har väl varit också väldigt konservativa när det gäller
det att vi tycker att familjebanden är så pass viktiga.
Så om det blir skilsmässa då Den parten som har man anser har
felet blir utesluten från församlingen.
Man försöker ju hålla kontakten med dem och hoppas att
längre fram de ska komma tillbaka i församlingen och det
blir ofta så att de kommer tillbaka.
Men det är svårt att se hur annars man skulle handla eftersom
i tradition har man sett väldigt hårt på skilsmässa.
Man vill gärna inte hektar skilsmässa i familjerna från det
gamla traditionerna och det tycker vi att det är bra och det
ska vi fortsätta med.
Det är väl oftast mannen som tar initiativ till en skilsmässa.
Ja, det är så att det är många som anser att mannen han kan göra
nästan hur han vill i det här situationen och att frun får bara
hänga med.
Eller så får hon gå sin väg.
Så det är ofta felet ligger hos mannen och ofta så kommer ju
alkoholproblem in i bilden.
Zambia har nog en av de svåraste alkoholproblem i Afrika.
President Kanda har sagt på flera tillfällen att han anser att
det här är det största problemet vi har som nation.
Och då, om mannen kommer hem gång på gång och är drucken så småningom
så bryts äktenskapet upp och då blir det väldigt tragiskt för barnen.
Speciellt.
Kan ni göra någonting där för att hjälpa dem ur de här?
Alkoholproblem?
Ja, vi har försökt, speciellt med de yngre som börjat komma in
i alkoholproblem, att dels att få deras intressen lite bredare
än alkohol.
För det är ofta så att det börjar med dem som kanske inte har
något jobb och känner sig inte hemma riktigt i byn.
Kanske de har varit i städerna ett tag och sen börjar det lite
undan för undan med alkoholproblem.
Så vi har satsat en hel del på ungdomsverksamhet, att ge dem ett
nytt intresse och min bror har varit väldigt engagerad i till exempel
ett fotbollslag som många av ungdomarna är med i och han har
försökt få deras intresse så mycket som möjligt ifrån alkohol
och ge dem något nytt.
Det är framför allt öl de dricker här, eller hur?
Ja, man har två typer av alkohol här.
Man kallar det på engelska för a pale beer och clear beer pak beer.
Det är ganska nära det gamla traditionella öl som man brygger
brukar brygga i byarna.
Då var det så att man hade öl bara vid vissa tillfällen, till
exempel vid vissa fester och sånt.
Men nu kör man ut det från städerna.
Man tillverkar det på stor skala och kör ut det i stora tankers
till öl hallar.
Då blir det en helt annan situation.
Det blir så att man har öl tillgängligt året om och då blir
det mycket värre än vad det var förr.
Sen har man annan öl i flaskor som är ungefär samma som svensk öl.
Hur ställer ni er vid missionen till barnbegränsning?
Vi är ganska positiva till det.
Vi vill ta det ganska lugnt med att försöka främja barnbegränsning,
för det är många missionärer som försökte satsa lite för snabbt
på det här och det blev baksmälla av det.
Folket sa att det är vår stam som ni försöker att minska ner och
försöka utrota så småningom och det blev väldigt känslig fråga
så vi har tagit det väldigt lugnt.
Vi erbjuder det till alla som är på BB och som har kanske 145 barn.
Ja, vi erbjuder det till alla men kanske speciellt uppmuntra dem
som har över fem barn att börja med barnbegränsning.
Men vi har tagit det väldigt lugnt att göra för stor sak av det
och då har det växt fram naturligt så att folk har börjat
höra om de möjligheter som finns och då kommer de.
Det var väl från början kanske mest lärar fruar och fruar av medical
assistans och sådana som hade lite mer utbildning.
Men nu har det spritt sig så att det är många som kommer för barnbegränsning.
Vilka metoder.
Använder ni?
Vi har bara tre som vi kan erbjuda.
Det är p piller och det är inte många som klarar av p piller.
Det blir väl mest kanske sådana som kan läsa och skriva som
klarar av det.
Sen är det det på Provera sprutan.
Vi är mycket medvetna om det problem som har varit med den här
sprutan som man måste hektar varje tre månader.
Och hur ofta vi än lägger fram problemet för patienterna så är
det kanske den största delen som väljer den metoden.
Vad menar du då för problem?
Dels att man kan bli steril efteråt.
Det är ganska ovanligt, men kanske ett större problem är att
det kan ta ett eller två år efter man har slutat med sprutorna
innan man kan bli gravid igen och dels att det kan störa mäns menstruation.
En del upphör att hektar menstruation, andra har för mycket
och så vidare och dels kan det bli vissa hormonförändringar, hormonrubbningar
i kroppen så att man blir mer manlig och så vidare.
Vi säger allt det här till patienterna, men just därför att
det är en spruta och man behöver inte komma ihåg varje dag
att ta det så är det väldigt många som gärna vill hektar sprutan
och då anser vi att fördelarna med det är större än nackdelarna.
Men det här är väl en metod man inte använder i länderna nu.
Ja, det används väl något ännu i Amerika och vissa andra länder,
men man tycker där att folk som kan läsa och skriva borde använda
en metod som är lite mindre problematisk.
Vi tycker att det är väldigt svårt att satsa på en sådan metod,
men samtidigt så är det ju ännu svårare för de som har kanske
en 15 16:17 barn och då är det stor risk att mamman kanske stryker
med när hon har så pass många barn.
Och väldigt många av barnen förstås klarar inte sig.
Så vi tycker att fördelarna är större än nackdelarna.
Sen den tredje metoden, det är spiral och vi har just nyligen fått
en form av kopparspiral.
Den vet vi också att det är problem med.
Det och vi använder det dels i sådana situationer där det inte
är någon större risk för infektioner, sådana som inte har
haft veneriska sjukdomar tidigare och dels de som har haft barn.
För man har sett att det är ett större problem i de som inte
har haft barn tidigare med den här metoden.
Du sa att ni talar med dem som du sa att ni erbjuder barnbegränsning
metoder till de kvinnor som har många barn redan.
Hur ställer sig om unga flickor kommer hit ogifta kvinnor
och vill preventivmedel?
Ja, det har varit en svår fråga för oss.
Vi pratade länge och väl om vi borde bjuda dem på preventivmedel
eller inte.
Till sist tyckte vi att som mission så var det inte rätt att
uppmuntra dem att.
Ha preventivmedel innan de var gifta.
Det är nog många som skulle kritisera den åsikten.
Men vi tycker att eftersom vi har satsat så pass stort på att
familjen och familjebanden är viktiga, då är det riktigt att vi
ska också göra allt för att uppmuntra äktenskap och att bilda
familjer på det sättet.
Och där så har vi sagt att vi ska inte ge det till ogifta.
Vi går även längre att säga att vi ska helst inte ge det till
de som är gifta om inte deras män går med på det.
För vi har haft sådana situationer där bara frun vill hektar
det och mannen vill inte hektar barnbegränsning.
Och om vi har gett det så anser mannen att vi har gått bakom
hans rygg och det har lett till stora problem och ibland har
det lett till att äktenskapet har upplösts.
Så nu gör vi det nästan en regel att vi vill helst prata med
båda två innan vi ger det.
Det är inte ett stort problem i Zambia att många flickor blir
med barn, till exempel när de går på secondary school, måste sluta
sin utbildning och ja, det påverkar hela deras framtid.
Borde ni inte hjälpa dem?
Ja, det här är ju en väldigt svår fråga och vi har vi är medvetna
om det här och medvetna om att på ett sätt så ser det ut som om
vi gör mer skada än nytta att inte ge preventivmedel till dem.
Men då kan man inte komma ifrån att.
Vi går med på att man innan äktenskapet har samlag.
Och från församlingarna härikring var det så pass stark
åsikt att vi inte borde ge det så att vi gick med på den åsikten.
Hur är det med veneriska sjukdomar här?
Ja, det är väl en av de stora problemen vi ser.
Det största problem vi har kanske här på sjukhuset är olika
veneriska sjukdomar, främst gonorré och en annan typ av veneriska
sjukdom som är inte så vanligt i Sverige här som det kommer från
en bakterie som heter Raffles duschcreme och sen den tredje syfilis.
Syfilis ser vi inte så ofta, men det är kanske så att vi missar
en del eftersom vi har inte de bästa metoderna att undersöka för
det från blodet.
Men gonorré och alla följderna utav gonorré är ett jättestort problem.
Vi har ännu inte så svår problem med resistens till penicillin
som det finns i andra länder, men det har börjat att komma.
Vi har fått öka vår dosering av penicillin och öka hur länge
vi ger det och ibland så har vi fått gå över till andra antibiotika också.
Är det närheten till koppar bältet som ger dig de här problemen?
Jag tror inte det.
Bara det.
Det har ju en stor effekt.
Jag tror att det är ofta i samband med alkoholproblem att ofta
öl hallarna är de platserna där man kanske får de här kontakterna mest.
Och sen nu med den utvecklingen inte långt ifrån en
pang med stort vete projekt så har det kommit väldigt många folk
hit ut som inte har rötter här i distriktet och då blir det ofta
så att de kommer med veneriska sjukdomar och det sprider sig därifrån.
Men det här är ingenting man man bedriver, ingen propaganda eller
något sånt.
Försöker ändra på den här situationen.
Vi har försökt i det sista året att driva väldigt hårt med
att vi vill helst inte behandla någon med någon veneriska
sjukdom om de inte kommer med den personen som gav dem den sjukdomen.
Nu är det så att 100 % av dem när man börjar säga så här, säger
att ja, det var i stan och jag känner inte vad det var för en och
vi väntar några dagar och i de flesta fall så kommer man fram med
den andra partner och då undersöker man dem och ser att det
är sant att det var de som hade den veneriska sjukdomen och
då kan man ju behandla båda två och sen tala till dem om hur
farligt det är att få den här sjukdomen igen och det tycker vi
har gett mycket.
Innan det så kanske vi inte satsade så hårt just på den här
undervisnings sidan, men nu så har vi försökt göra det mer och
mer och det har hjälpt till en viss del.
Om det är dålig clickbait?
Ja.
Ja, här är vi utanför vår poliklinik och det är en vänthall
där patienterna som kommer för hjälp till sjukhuset väntar.
Vi har väl genomsnitt mellan 2 till 300 poliklinisk patienter per dag.
Det varierar enormt från årstid till årstid och det som bestämmer
mest om hur många patienter vi har är malarian.
De månader vi har mycket malaria så är det mycket av alla
sjukdomar, inte bara malaria, till exempel lunginflammation och
nästan alla andra sjukdomar blir värre under de tiderna då man
har mycket malaria.
Är du under regnperioden?
Inte bara.
Det är intressant att den första vågen av malaria kommer september
oktober innan regnperioden har börjat när värmen kommer.
Det tycks som om det finns nog med vatten runt omkring att myggen
kommer igång då under värmeperioden och sedan minskade
ner något i början av regn tiden och sedan kommer den stora
vågen mot slutet av regnperioden.
Du vill inte ta det som.
Vi har som alla missions sjukhus problem med brist på personal
och då måste vi sålla ut så mycket som möjligt de patienterna
som kommer till läkaren för att bli undersökta.
Då har vi tre etapper.
Vi har först resurs, sådana som vi har utbildad haft sin utbildning
här på platsen.
De klarar av mycket av småsår, förkylningar och malaria och mindre sjukdomar.
De som de inte klarar av.
De går till nästa etapp och där är det Medical assistance och
de tar hand om kanske sådana saker som en lindrigare lunginflammation,
de svårare malaria, diarré och kräkningar och så vidare och de
som de inte klarar av, De kommer till mig eller till en av
systrarna sjuksköterskorna för att undersökas lite mer.
Det är det enda sättet man kunde fungera i en sådan här situation
och det är så att då kan jag ägna den tiden till de som behöver
verkligen se en läkare istället för att ägna en massa tid
till småsår och så vidare.
Du gör operationer här också.
Ja, vi har väl mindre operationer så gott som varje dag
och sedan en dag i veckan satsar vi på stora operationer nu
och då så har vi ju förstås någon akut operation som en kejsarsnitt
eller något sådant.
Men annars så försöker vi samla de större operationerna till
en dag, göra de alla på en gång.
Vi har de resurser som behövs.
Ja, vi har fått väldigt mycket, till exempel operations.
Lampor och väldigt mycket annan sak som har kommit från överskottsmaterial.
I Sverige där man har byggt nytt i Sverige så har man kastat
ut det gamla.
Och för oss så är det ju fantastiskt fint.
Vi har fått ut det hit och det kommer till stor användning här.
Det här är ju en väldigt fin operation.
Sänk den!
Ja, den är nästan bättre än vad man kan köpa här i landet.
Det går ju att pumpa upp och ställa i vilken vinkel som helst.
Och väldigt fina operations lampor också.
En sådan här som inte.
Det är knappast någon skugga och det är ju hemskt skönt när man
ska sy väldigt fina saker.
Ni använder förstås inte en massa engångsmaterial här som vi
gör i Sverige.
Jo, vi har fått en hel del från en organisation i Sverige som
samlar upp mycket som har blivit överskottsmaterial och sprutor
och sådant.
Det får vi ju köra om och om och om igen så att man kokar och
kokar och koka tills det är ingenting kvar och tills nålen inte
går igenom huden.
Sedan kastar man bort det och tar något nytt.
Men vi kan ju aldrig använda det som engångsmaterial förstås,
men det är väldigt fint att hektar det och sterilisera det om
igen och igen.
Det är mycket ni har fått från den här organisationen i Sverige.
Ja, det var så att det var en missionär som hade varit i Tanzania,
Erland Johnson, som fick på hälsoskäl stanna kvar i Sverige
och då hade han fått tag i ett gammalt mejeri i Axvall och började
att samla in överskottsmaterial och han samlade
in enorma mängder med sängar och operationsbord och operations
lampor och allt möjligt sådant.
Och vi har fått ut mycket av det hit.
Vi har fått det fritt, det är bara transporten vi har behövt betala
och det har varit en väldigt stor tillgång för oss.
Det var sängarna bland annat, hörde jag.
Ja, alla sängar i hela sjukhuset har kommit genom den här organisationen.
Nu är det så att han är pensionerad och den organisationen
har flyttat till Alingsås, men den fortsätter att samla in lika mycket.
Och det är ju väldigt fint för oss.
Nu står vi röntgenavdelningen här och hela utrustningen för röntgenavdelningen
vid sjukhuset fick vi från Lions Club i dollar.
Det var så att man hade ett privat sjukhus i en av städerna
och regeringen stängde det och sedan sa Lions Club att de ville
satsa på att ge det till Pongo.
Så vi har en väldigt fin röntgenutrustning nu från Dola.
Jag minns att när jag besökte en gång förra gången, i början på
70 talet, då hade ni en hydda som röntgen.
Sal Ja, vi har ännu kvar den lilla röntgen apparaten som vi hade där.
Den är bra som reserv aggregat när den här stora är ur funktion
och den är också bra som portabel röntgen maskin om vi behöver
röntga på avdelningen.
Det är nästan någonting man längtar tillbaka till ibland.
Det var väldigt skönt där i hyddan att hålla på med lite röntgen
arbete och väldigt svalt och skönt.
Men det är ju så att vi kan göra mycket mer nu med den nya utrustningen.